Piktnaudžiavimo teise principas Japonijoje ir Vokietijoje - Droell, Felix (Teisė, 2024)
Straipsnyje „Piktnaudžiavimo teise principas tarp teisinio tikrumo ir individualaus teisingumo“ nagrinėjama piktnaudžiavimo teise principo taikymo praktika Vokietijoje ir Japonijoje. Kaip priemonė įtampai tarp rašytinės teisės ir japonų teisėjų kultūrinių bei moralinių idėjų spręsti, ši koncepcija į Japoniją buvo importuota XIX a., vykstant teisinės sistemos vakarietizacijai. Iš pradžių Vokietijos ir Japonijos šio principo taikymo praktika, savaime suprantama, buvo labai panaši, tačiau laikui bėgant ir vykstant istorinei raidai abu taikymo režimai vis labiau skyrėsi. Japonijos teismai išlaikė XIX a. laisvą ir mažai kontroliuojamą piktnaudžiavimo teise principo taikymo praktiką, o Vokietijos teismai šiandien daug griežčiau kontroliuoja šią koncepciją. Praktiškai tai reiškia, kad Japonijos Aukščiausiasis Teismas nepateikia žemesnės instancijos teismams jokių oficialių taikymo gairių, o veikiau stengiasi užkirsti kelią šiurkščiai savavališkam taikymui, klasifikuodamas galimus argumentus. Kita vertus, Vokietijos teismai sukūrė sudėtingą vadinamųjų bylų grupių struktūrą. Bylų grupavimas reiškia, kad argumentai neklasifikuojami kaip Japonijoje, o galutinai nustatoma, faktinės aplinkybės yra priimtinos ar nepriimtinos. Taigi po maždaug 120 metų nepriklausomos raidos Japonijoje ir Vokietijoje draudimo piktnaudžiauti teise taikymo praktika, nepaisant to paties pradžios taško, labai skiriasi. Šių skirtumų priežastys yra daugialypės; šiame straipsnyje pirmiausia buvo nustatyti istoriniai veiksniai, pasireiškiantys savavališko teisingumo patirtimi, kultūrinė įtaka dėl orientacijos į Japonijos bendruomenę ir institucinės priežastys, pasireiškiančios teismų organizacija.