The Quest for Knowledge in the “King James Bible” - Piotrowska-Oberda, Ewa (Respectus Philologicus, 2014)
Straipsnio tikslas yra išnagrinėti išminties paieškas Karaliaus Jokūbo Biblijoje (1611) taikant kokybinio ir kiekybinio tyrimo metodologijos statistinės analizės įrankį AntConc. Atliekant rinkinio analizę, siekta aptarti biblinę išminties sąvoką, jos kilmę, reikšmę ir nuolatinį vystymąsi. Dažnai manoma, kad išmintis yra dieviškos prigimties, ji atsispindi žmogaus sieloje. Išmintis grindžiama ne tik loginiu, bet ir dvasiniu bei etiniu samprotavimu. Išminties objektas yra šviesa, atspindinti dievišką išminties, kuri yra aukščiau už intelektą, prigimtį, siekimą gilesnio dvasinio žmogaus samprotavimo. Karaliaus Jokūbo Biblijos versijoje (1611) Naujojo Testamento autoriai žmogiškąją išmintį laiko netobula ir nebaigtine. Jie pabrėžia dvasingo žmogaus poreikį įgyti baigtinę išmintį. Šis dvasinis vystymasis grindžiamas santykiu tarp išminties ir tikėjimo, tarp išminties ir meilės. Naujojo Testamento autoriai mano, kad tarp išminties ir tikėjimo bei išminties ir meilės nėra dichotomijos, kadangi tikėjimas ir meilė priklauso nuo iš Dievo žodžio kylančios išminties ir veda į dvasinį vystymąsi. Žvelgiant iš šios perspektyvos, iš religijos kylanti išmintis, meilė ir gailestingumas bei tikėjimas, kylantys iš bibliniuose tekstuose užkoduotos išminties, veda prie dieviškosios išminties, baigtinės išminties šaltinio. Taigi žmogui yra svarbūs vystantis dvasiškai ne tik išmintis ir tikėjimas, bet ir emocinis intelektas, atsiskleidžiantis per meilę ir dosnumą sprendžiant kontraversiškus klausimus.
Keywords: išmintis; Biblija; atitiktis; paskirstymas