«Вильна» Константина Бальмонта: русский голос в вильнюсском тексте литовской литературы - Видугирите, Инга (Literatūra, 2011)
KONSTANTINO BALMONTO VILNA: RUSIŠKAS BALSAS LIETUVIŲ LITERATŪROS VILNIAUS TEKSTE Inga VidugirytėSantrauka Geokritikos, kurios idėjos paremia straipsnį, perspektyva perkelia tyrėjo dėmesį nuo individualaus požiūrio į vietą prie pačios vietos kaip meninės erdvės provaizdžio. Įvairialypės reprezentacijos čia yra suvokiamos kaip visuminio heterogeniško vietos vaizdo galimybė. Šis požiūris šaknijasi miesto geografijoje ir urbanistikos studijose, todėl jam labai artima Vladimiro Toporovo sukurta Sankt Peterburgo teksto koncepcija, apjungianti Peterburgo literatūrą kaip vieną darinį. Vilniaus teksto kaip skirtingų tautų skirtingomis kalbomis parašytos literatūros samprata įtvirtinta Tomo Venclovos. Konstantino Balmonto eilėraščiai apie Vilnių gali būti traktuojami kaip vienas iš Vilniaus teksto balsų. Kita vertus, jie yra pakankamai specifinis atvejis, nes parašyti rusiškai, bet laikantis lietuviškos ideologijos normų. Kita jų dviprasmybė būtų sietina su tuo, kad nepaisant poeto pažinties su realia miesto, kuriame jis lankėsi porą kartų, erdve, poezijoje jos vietą užima mitinė Gedimino sapno ir su juo susijusių implikacijų erdvė. Vilnius yra mitologizuojamas dvigubai: pasakojant jo įkūrimo mitą ir struktūruojant istorinį pasakojimą vadovaujantis mitinio mąstymo principais. Nepaisant šios fikcijos, Balmonto eilėraščių dėka Vilniaus tekste atsiranda naujas personažas – poetas, Miškų Karalaitės Lietuvos vaduotojas.