Abstract
Šiame straipsnyje yra analizuojamas atsiradimo sampratos kitimas ankstyvųjų filosofų fragmentuose, be to, šiuo tyrimu bandoma paneigti Solmseno tezę, kad Epikūro spontaniško genesis atmetimas nėra susijęs su ikisokratine filosofija. Analizuojant parodoma, kad graikų kalboje veiksmažodis γ%γνεσθαι apėmė dvi genesis schemas: parentalinę ir transformacinę. Ikisokratiniai filosofai tik pamažu perėmė transformacinę genesis schemą. Herakleitas ir pitagorininkai naudojo savo filosofijoje transformacinę schemą, bet nevartojo veiksmažodžio γ%γνεσθαι šiai schemai išreikšti. Filosofinės γ%γνεσθαι vartosenos lūžio taškas buvo Parmenido atliktas loginės-erdvinės diferenciacijos tyrimas. Parmenido semantinė inovacija slypėjo naujoje prielinksnio παρ@ reikšmėje, kuri nurodė ne vien erdvinius, bet ir loginius santykius. Todėl Parmenido kalboje pasakymas γ%γνεσθα% τι παρ’ αųτ^ reiškė greičiau „gimti kažkam, skirtingam nuo paties“ nei „gimti kažkam šalia paties“. Parmenido tezė, kad genesis implikuoja neigimą, buvo perimta Meliso, tačiau pastarasis nevartojo veiksmažodžio γ%γνεσθαι išreikšti transformaciją. Norėdamas perteikti transformacinius arba kokybinius kitimus, jis vartojo (I) sudėtinius pasakymus (γ%γνεσθαι + būdvardis) arba (II) vartojo γ%γνεσθαι su priešdėliu, arba (III) rinkosi kitus žod žius: μετακοσμε½ν „pertvarkyti”, ¢τεροιοŅσθαι „pasikeisti (rūšies atžvilgiu)“, μεταπ%πτειν „pasikeisti“. Meliso vartosena rodo, kad jis kur kas tiksliau tematizavo atsiradimo ir transformacijos reikšmes nei Parmenidas. Vėliau ėjo du filosofiniai atsakymai į eleatų genesis kritiką. Empedoklis bandė sieti γ%γνεσθαι su φ&ειν ir jo vediniais, todėl jam genesis reiškė elementų susijungimą ir išsiskyrimą. Anaksagoras perėmė panašią genesis schemą, bet jam kiekviena transformacija privalėjo būti sąlygojama pirminės medžiagos. Šitaip Anaksagoras pradėjo taikyti genesis schemoje reguliarumo principą. Atomistai perėmė iš Anaksagoro reguliarumo principą; jų diskusija su Anaksagoru matyti Leukipo B 2 fragmente. Yra galimi du šio fragmento perskaitymo būdai: aitiologinis ir teleologinis. Šiame straipsnyje pateikiamos interpretacijos išvados remia teleologinį šio fragmento perskaitymo būdą, todėl laikytina, kad šis fragmentas parodo reguliarumo svarbą ankstyvųjų atomistų genesis sampratoje. Taigi Epikūro suformuluotas savaiminės genezės atmetimas rėmėsi ankstyvųjų atomistų genezės samprata.
Downloads
Download data is not yet available.
Most read articles by the same author(s)
-
Audronė Kudulytė-Kairienė,
The Greek Dialects in Old Attic Comedy
,
Literatūra: Vol. 55 No. 3 (2013): the Classics
-
Мария Дмитровская,
Алиса Скрябина,
АДРОГИННОСТЬ «ГЕНИЯ ЧИСТОЙ КРАСОТЫ»: ОБ ОДНОМ КОНЦЕПТЕ У НИКОЛАЯ КОНОНОВА
,
Literatūra: Vol. 55 No. 2 (2013): Russian Literature
-
Dainius Razauskas,
The Girl-Tree: An Essay in Dendromythology
,
Literatūra: Vol. 59 No. 1 (2017): Literature
-
Ольга Бараш,
От окраины к центру: журнал Zeszyty Literackie и «триумвират поэтов» (Милош, Венцлова, Бродский)
,
Literatūra: Vol. 57 No. 5 (2015): Special Issue
-
Natalia Kovtun,
The Image of the Trickster in the Novel by Vladimir Makanin The Underground, or the Hero of Our Time
,
Literatūra: Vol. 63 No. 2 (2021): Rusistica Vilnensis
-
Dagnė Beržaitė,
„Перед любовию твоею мне больно вспомнить о себе …“
,
Literatūra: Vol. 46 No. 2 (2004): Russian Literature
-
Dainora Pociūtė-Abukevičienė,
Ernesta Juknytė,
Vilniaus universiteto Lietuvių literatūros katedra 2012 metais
,
Literatūra: Vol. 54 No. 1 (2012): Lithuanian Literature
-
Mantas Adomėnas,
Discipleship theme in Plato’s Cratylus
,
Literatūra: Vol. 48 No. 3 (2006): the Classics
-
Арвидас Юозайтис,
Три ипостаси совести у Достоевского
,
Literatūra: Vol. 54 No. 2 (2012): Russian Literature
-
Linara Bartkuvienė,
Virginia Woolf‘s novel “Jacob’s Room”: the form of the character
,
Literatūra: Vol. 49 No. 4 (2007): World Literatures