Abstract
Šiame straipsnyje yra analizuojamas atsiradimo sampratos kitimas ankstyvųjų filosofų fragmentuose, be to, šiuo tyrimu bandoma paneigti Solmseno tezę, kad Epikūro spontaniško genesis atmetimas nėra susijęs su ikisokratine filosofija. Analizuojant parodoma, kad graikų kalboje veiksmažodis γ%γνεσθαι apėmė dvi genesis schemas: parentalinę ir transformacinę. Ikisokratiniai filosofai tik pamažu perėmė transformacinę genesis schemą. Herakleitas ir pitagorininkai naudojo savo filosofijoje transformacinę schemą, bet nevartojo veiksmažodžio γ%γνεσθαι šiai schemai išreikšti. Filosofinės γ%γνεσθαι vartosenos lūžio taškas buvo Parmenido atliktas loginės-erdvinės diferenciacijos tyrimas. Parmenido semantinė inovacija slypėjo naujoje prielinksnio παρ@ reikšmėje, kuri nurodė ne vien erdvinius, bet ir loginius santykius. Todėl Parmenido kalboje pasakymas γ%γνεσθα% τι παρ’ αųτ^ reiškė greičiau „gimti kažkam, skirtingam nuo paties“ nei „gimti kažkam šalia paties“. Parmenido tezė, kad genesis implikuoja neigimą, buvo perimta Meliso, tačiau pastarasis nevartojo veiksmažodžio γ%γνεσθαι išreikšti transformaciją. Norėdamas perteikti transformacinius arba kokybinius kitimus, jis vartojo (I) sudėtinius pasakymus (γ%γνεσθαι + būdvardis) arba (II) vartojo γ%γνεσθαι su priešdėliu, arba (III) rinkosi kitus žod žius: μετακοσμε½ν „pertvarkyti”, ¢τεροιοŅσθαι „pasikeisti (rūšies atžvilgiu)“, μεταπ%πτειν „pasikeisti“. Meliso vartosena rodo, kad jis kur kas tiksliau tematizavo atsiradimo ir transformacijos reikšmes nei Parmenidas. Vėliau ėjo du filosofiniai atsakymai į eleatų genesis kritiką. Empedoklis bandė sieti γ%γνεσθαι su φ&ειν ir jo vediniais, todėl jam genesis reiškė elementų susijungimą ir išsiskyrimą. Anaksagoras perėmė panašią genesis schemą, bet jam kiekviena transformacija privalėjo būti sąlygojama pirminės medžiagos. Šitaip Anaksagoras pradėjo taikyti genesis schemoje reguliarumo principą. Atomistai perėmė iš Anaksagoro reguliarumo principą; jų diskusija su Anaksagoru matyti Leukipo B 2 fragmente. Yra galimi du šio fragmento perskaitymo būdai: aitiologinis ir teleologinis. Šiame straipsnyje pateikiamos interpretacijos išvados remia teleologinį šio fragmento perskaitymo būdą, todėl laikytina, kad šis fragmentas parodo reguliarumo svarbą ankstyvųjų atomistų genesis sampratoje. Taigi Epikūro suformuluotas savaiminės genezės atmetimas rėmėsi ankstyvųjų atomistų genezės samprata.
Downloads
Download data is not yet available.
Most read articles by the same author(s)
-
Rasa Klioštoraitytė,
Piero Paolo Pasolini poetika. Kūryba kaip veiksmas
,
Literatūra: Vol. 46 No. 4 (2004): World Literatures
-
Vytautas Bikulčius,
A Journey toward Self-knowledge in Patrick Modiano’s Novel Voyage de Noces
,
Literatūra: Vol. 63 No. 4 (2021): Literature
-
Genovaitė Dručkutė,
Lietuvos įvaizdis Oskaro Milašiaus publicistikoje
,
Literatūra: Vol. 49 No. 4 (2007): World Literatures
-
Александр Дырдин,
Эстетика природы и еe национально-культурные основы в прозе Михаила Шолохова
,
Literatūra: Vol. 54 No. 2 (2012): Russian Literature
-
Jonas Dumčius,
Plautas. Belaisviai
,
Literatūra: Vol. 49 No. 3 (2007): the Classics
-
Eglė Kačkutė,
Identity that transcends itself in A.L. Kennedy’s So I’m Glad and Original Bliss
,
Literatūra: Vol. 51 No. 4 (2009): World Literatures
-
Rūta Eidukevičienė,
(RE)KONSTRUKTION DER VERGANGENHEIT IM NEUEN DEUTSCHEN FAMILIENROMAN (UNTER BESONDERER BERÜCKSICHTIGUNG DES ROMANS DIE MITTAGSFRAU VON JULIA FRANCK)
,
Literatūra: Vol. 50 No. 5 (2008): Special Issue
-
Галина Михайлова,
“When You Come to Live in Switzerland, You Need to find it in itself and for itself”: The Swiss Idyllic Locus in the Interpretation of Mikhail Shishkin
,
Literatūra: Vol. 57 No. 2 (2015): Russian Literature
-
Marko Vitas,
The Star Menagerie: Personification in Aratus 19–453 and Manilius 1. 263–446
,
Literatūra: Vol. 59 No. 3 (2017): the Classics
-
Sigita Barniškienė,
Collision Between the Own and the Foreign in the Short Story „Die Ferne ist nah genug“ (“The Faraway Land is Close Enough“) by Siegfried Lenz
,
Literatūra: Vol. 57 No. 4 (2015): World Literatures