Abstract
Šiame straipsnyje yra analizuojamas atsiradimo sampratos kitimas ankstyvųjų filosofų fragmentuose, be to, šiuo tyrimu bandoma paneigti Solmseno tezę, kad Epikūro spontaniško genesis atmetimas nėra susijęs su ikisokratine filosofija. Analizuojant parodoma, kad graikų kalboje veiksmažodis γ%γνεσθαι apėmė dvi genesis schemas: parentalinę ir transformacinę. Ikisokratiniai filosofai tik pamažu perėmė transformacinę genesis schemą. Herakleitas ir pitagorininkai naudojo savo filosofijoje transformacinę schemą, bet nevartojo veiksmažodžio γ%γνεσθαι šiai schemai išreikšti. Filosofinės γ%γνεσθαι vartosenos lūžio taškas buvo Parmenido atliktas loginės-erdvinės diferenciacijos tyrimas. Parmenido semantinė inovacija slypėjo naujoje prielinksnio παρ@ reikšmėje, kuri nurodė ne vien erdvinius, bet ir loginius santykius. Todėl Parmenido kalboje pasakymas γ%γνεσθα% τι παρ’ αųτ^ reiškė greičiau „gimti kažkam, skirtingam nuo paties“ nei „gimti kažkam šalia paties“. Parmenido tezė, kad genesis implikuoja neigimą, buvo perimta Meliso, tačiau pastarasis nevartojo veiksmažodžio γ%γνεσθαι išreikšti transformaciją. Norėdamas perteikti transformacinius arba kokybinius kitimus, jis vartojo (I) sudėtinius pasakymus (γ%γνεσθαι + būdvardis) arba (II) vartojo γ%γνεσθαι su priešdėliu, arba (III) rinkosi kitus žod žius: μετακοσμε½ν „pertvarkyti”, ¢τεροιοŅσθαι „pasikeisti (rūšies atžvilgiu)“, μεταπ%πτειν „pasikeisti“. Meliso vartosena rodo, kad jis kur kas tiksliau tematizavo atsiradimo ir transformacijos reikšmes nei Parmenidas. Vėliau ėjo du filosofiniai atsakymai į eleatų genesis kritiką. Empedoklis bandė sieti γ%γνεσθαι su φ&ειν ir jo vediniais, todėl jam genesis reiškė elementų susijungimą ir išsiskyrimą. Anaksagoras perėmė panašią genesis schemą, bet jam kiekviena transformacija privalėjo būti sąlygojama pirminės medžiagos. Šitaip Anaksagoras pradėjo taikyti genesis schemoje reguliarumo principą. Atomistai perėmė iš Anaksagoro reguliarumo principą; jų diskusija su Anaksagoru matyti Leukipo B 2 fragmente. Yra galimi du šio fragmento perskaitymo būdai: aitiologinis ir teleologinis. Šiame straipsnyje pateikiamos interpretacijos išvados remia teleologinį šio fragmento perskaitymo būdą, todėl laikytina, kad šis fragmentas parodo reguliarumo svarbą ankstyvųjų atomistų genesis sampratoje. Taigi Epikūro suformuluotas savaiminės genezės atmetimas rėmėsi ankstyvųjų atomistų genezės samprata.
Downloads
Download data is not yet available.
Most read articles by the same author(s)
-
Екатерина Локтевич,
About Neosyncretism of the Subject Organization of the Russian Lyrics of the Beginning of the 20th Century (On Poetry Material of A. Akhmatova, M. Tsvetaeva, A. Barkova)
,
Literatūra: Vol. 57 No. 2 (2015): Russian Literature
-
Aušra Jurgutienė,
The Impact of Deconstruction on the Lithuanian Literary Criticism
,
Literatūra: Vol. 63 No. 1 (2021): Literature
-
Jovita Dikmonienė,
Vera Voluptas erit voluptatum contemptio: Seneca on Pleasure, Happiness and Fate
,
Literatūra: Vol. 59 No. 3 (2017): the Classics
-
Audronė Kučinskienė,
Cicero’s Thirteenth Philippic: dialogue with an absent person
,
Literatūra: Vol. 51 No. 3 (2009): the Classics
-
Natalja Tuganova,
The Antic Myth of Fedra and Hippolit in letters by M. Tsvetaeva to A. Bachrach
,
Literatūra: Vol. 46 No. 3 (2004): the Classics
-
Павел Лавринец,
Литва и литовцы в романе С. Р. Минцлова «Орлиный взлет»
,
Literatūra: Vol. 53 No. 2 (2011): Russian Literature
-
Valentina Brio,
Osip Mandelstam in the Works of Polish Poets
,
Literatūra: Vol. 62 No. 2 (2020): Rusistica Vilnensis
-
Inga Litvinavičienė,
Stilistinės transformacijos Annie Ernaux kūryboje
,
Literatūra: Vol. 46 No. 5 (2004): Special Issue
-
Natalia Gamalova,
Osip Mandelstam in the French Anthologies of Russian Poetry (1925–1970)
,
Literatūra: Vol. 62 No. 2 (2020): Rusistica Vilnensis
-
Vytautas Bikulčius,
Tarp dviejų kontekstų
,
Literatūra: Vol. 58 No. 4 (2016): World Literatures