Abstract
Šiame straipsnyje yra analizuojamas atsiradimo sampratos kitimas ankstyvųjų filosofų fragmentuose, be to, šiuo tyrimu bandoma paneigti Solmseno tezę, kad Epikūro spontaniško genesis atmetimas nėra susijęs su ikisokratine filosofija. Analizuojant parodoma, kad graikų kalboje veiksmažodis γ%γνεσθαι apėmė dvi genesis schemas: parentalinę ir transformacinę. Ikisokratiniai filosofai tik pamažu perėmė transformacinę genesis schemą. Herakleitas ir pitagorininkai naudojo savo filosofijoje transformacinę schemą, bet nevartojo veiksmažodžio γ%γνεσθαι šiai schemai išreikšti. Filosofinės γ%γνεσθαι vartosenos lūžio taškas buvo Parmenido atliktas loginės-erdvinės diferenciacijos tyrimas. Parmenido semantinė inovacija slypėjo naujoje prielinksnio παρ@ reikšmėje, kuri nurodė ne vien erdvinius, bet ir loginius santykius. Todėl Parmenido kalboje pasakymas γ%γνεσθα% τι παρ’ αųτ^ reiškė greičiau „gimti kažkam, skirtingam nuo paties“ nei „gimti kažkam šalia paties“. Parmenido tezė, kad genesis implikuoja neigimą, buvo perimta Meliso, tačiau pastarasis nevartojo veiksmažodžio γ%γνεσθαι išreikšti transformaciją. Norėdamas perteikti transformacinius arba kokybinius kitimus, jis vartojo (I) sudėtinius pasakymus (γ%γνεσθαι + būdvardis) arba (II) vartojo γ%γνεσθαι su priešdėliu, arba (III) rinkosi kitus žod žius: μετακοσμε½ν „pertvarkyti”, ¢τεροιοŅσθαι „pasikeisti (rūšies atžvilgiu)“, μεταπ%πτειν „pasikeisti“. Meliso vartosena rodo, kad jis kur kas tiksliau tematizavo atsiradimo ir transformacijos reikšmes nei Parmenidas. Vėliau ėjo du filosofiniai atsakymai į eleatų genesis kritiką. Empedoklis bandė sieti γ%γνεσθαι su φ&ειν ir jo vediniais, todėl jam genesis reiškė elementų susijungimą ir išsiskyrimą. Anaksagoras perėmė panašią genesis schemą, bet jam kiekviena transformacija privalėjo būti sąlygojama pirminės medžiagos. Šitaip Anaksagoras pradėjo taikyti genesis schemoje reguliarumo principą. Atomistai perėmė iš Anaksagoro reguliarumo principą; jų diskusija su Anaksagoru matyti Leukipo B 2 fragmente. Yra galimi du šio fragmento perskaitymo būdai: aitiologinis ir teleologinis. Šiame straipsnyje pateikiamos interpretacijos išvados remia teleologinį šio fragmento perskaitymo būdą, todėl laikytina, kad šis fragmentas parodo reguliarumo svarbą ankstyvųjų atomistų genesis sampratoje. Taigi Epikūro suformuluotas savaiminės genezės atmetimas rėmėsi ankstyvųjų atomistų genezės samprata.
Downloads
Download data is not yet available.
Most read articles by the same author(s)
-
Neringa Klišienė,
Les didascalies chez Kostas Ostrauskas ou la mise en question des conventions théâtrales
,
Literatūra: Vol. 56 No. 1 (2014): Lithuanian Literature
-
Regina Rudaitytė,
REPRESENTATION OF THE SELF AND THE OTHER: THE TRAVELLER’S GAZE
,
Literatūra: Vol. 54 No. 4 (2012): World Literatures
-
Proff. Vincenzo Muggittu,
Domenico Cufalo,
“Digital Native” Critical Editions and Homemade School Text Analysis: The Hyper Project
,
Literatūra: Vol. 58 No. 3 (2016): the Classics
-
Kęstutis Nastopka,
Europinė semiotika šiandien
,
Literatūra: Vol. 46 No. 5 (2004): Special Issue
-
Галина Михайлова,
Шекспировский тезаурус Анны Ахматовой: королева Гертруда
,
Literatūra: Vol. 54 No. 2 (2012): Russian Literature
-
Ana Marija Marija Mackevič,
Bella Plus Quam Ciuilia: The Dismantlement of Traditions and the Destruction of Romanitas in Lucan’s Pharsalia
,
Literatūra: Vol. 60 No. 3 (2018): the Classics
-
Viktorija Vaitkevičiūtė,
Pious citizen in Grand Duchy of Lithuania Baroque funeral sermons
,
Literatūra: Vol. 48 No. 7 (2006): Special Issue
-
Galina Michailova,
„Несколько слов о стихотворениях Ф. И. Тютчева“ : теоретико-аналитическая позиция И. С. Тургенева – литературного критика
,
Literatūra: Vol. 46 No. 2 (2004): Russian Literature
-
Tomas Veteikis,
Isocrates on εὖ φρονοῦντες: Some Semantic and Stylistic Aspects of the Concept
,
Literatūra: Vol. 57 No. 3 (2015): the Classics
-
Nijolė Juchnevičienė,
National stereotypes in classical and Roman Greece: Herodotus and Diodorus about Greeks and the others
,
Literatūra: Vol. 48 No. 3 (2006): the Classics