Abstract
Šiame straipsnyje yra analizuojamas atsiradimo sampratos kitimas ankstyvųjų filosofų fragmentuose, be to, šiuo tyrimu bandoma paneigti Solmseno tezę, kad Epikūro spontaniško genesis atmetimas nėra susijęs su ikisokratine filosofija. Analizuojant parodoma, kad graikų kalboje veiksmažodis γ%γνεσθαι apėmė dvi genesis schemas: parentalinę ir transformacinę. Ikisokratiniai filosofai tik pamažu perėmė transformacinę genesis schemą. Herakleitas ir pitagorininkai naudojo savo filosofijoje transformacinę schemą, bet nevartojo veiksmažodžio γ%γνεσθαι šiai schemai išreikšti. Filosofinės γ%γνεσθαι vartosenos lūžio taškas buvo Parmenido atliktas loginės-erdvinės diferenciacijos tyrimas. Parmenido semantinė inovacija slypėjo naujoje prielinksnio παρ@ reikšmėje, kuri nurodė ne vien erdvinius, bet ir loginius santykius. Todėl Parmenido kalboje pasakymas γ%γνεσθα% τι παρ’ αųτ^ reiškė greičiau „gimti kažkam, skirtingam nuo paties“ nei „gimti kažkam šalia paties“. Parmenido tezė, kad genesis implikuoja neigimą, buvo perimta Meliso, tačiau pastarasis nevartojo veiksmažodžio γ%γνεσθαι išreikšti transformaciją. Norėdamas perteikti transformacinius arba kokybinius kitimus, jis vartojo (I) sudėtinius pasakymus (γ%γνεσθαι + būdvardis) arba (II) vartojo γ%γνεσθαι su priešdėliu, arba (III) rinkosi kitus žod žius: μετακοσμε½ν „pertvarkyti”, ¢τεροιοŅσθαι „pasikeisti (rūšies atžvilgiu)“, μεταπ%πτειν „pasikeisti“. Meliso vartosena rodo, kad jis kur kas tiksliau tematizavo atsiradimo ir transformacijos reikšmes nei Parmenidas. Vėliau ėjo du filosofiniai atsakymai į eleatų genesis kritiką. Empedoklis bandė sieti γ%γνεσθαι su φ&ειν ir jo vediniais, todėl jam genesis reiškė elementų susijungimą ir išsiskyrimą. Anaksagoras perėmė panašią genesis schemą, bet jam kiekviena transformacija privalėjo būti sąlygojama pirminės medžiagos. Šitaip Anaksagoras pradėjo taikyti genesis schemoje reguliarumo principą. Atomistai perėmė iš Anaksagoro reguliarumo principą; jų diskusija su Anaksagoru matyti Leukipo B 2 fragmente. Yra galimi du šio fragmento perskaitymo būdai: aitiologinis ir teleologinis. Šiame straipsnyje pateikiamos interpretacijos išvados remia teleologinį šio fragmento perskaitymo būdą, todėl laikytina, kad šis fragmentas parodo reguliarumo svarbą ankstyvųjų atomistų genesis sampratoje. Taigi Epikūro suformuluotas savaiminės genezės atmetimas rėmėsi ankstyvųjų atomistų genezės samprata.
Downloads
Download data is not yet available.
Most read articles by the same author(s)
-
Gintautas Mažeikis,
Great Subject of Propaganda: by the Traces of Post-communist Autobiographies
,
Literatūra: Vol. 50 No. 1 (2008): Lithuanian Literature
-
Vytautas Martinkus,
Nebaigti tereiškia pabaigti [Albertas Zalatorius, Vincas Krėvė. Nebaigta monografija, 2003]
,
Literatūra: Vol. 47 No. 1 (2005): Lithuanian Literature
-
Monika Voinič,
Plutarch‘s „De liberis educandis“: Educating the Virtuous Citizen
,
Literatūra: Vol. 54 No. 3 (2012): the Classics
-
Aušra Martišiūtė,
The Images of a Sacral and Demonic City in Lithuanian Dramaturgy
,
Literatūra: Vol. 48 No. 1 (2006): Lithuanian Literature
-
Christian Laes,
Polyglots in Roman Antiquity. Writing Socio-cultural History Based on Anecdotes
,
Literatūra: Vol. 55 No. 3 (2013): the Classics
-
Dalia Čiočytė,
Religious and national identity in Antanas Baranauskas’s reflection of the poetical self
,
Literatūra: Vol. 48 No. 5 (2006): Special Issue
-
Sigita Barniškienė,
Das Wortspiel in Manfred Peter Heins Gedichten
,
Literatūra: Vol. 49 No. 5 (2007): Special Issue
-
Thierry Laurent,
La Grande Guerre dans le roman français contemporain
,
Literatūra: Vol. 59 No. 4 (2017): World Literatures
-
Jurgita Žąsinaitė-Gedminienė,
Universal Time counters of the Grand Duchy of Lithuania in the second half of the 18th century: Vilnius and Grodno Calendars
,
Literatūra: Vol. 52 No. 1 (2010): Lithuanian Literature
-
Nijolė Juchnevičienė,
Plutarch‘s Alexander: Problems of Interpretation
,
Literatūra: Vol. 52 No. 3 (2010): the Classics