Abstract
Šiame straipsnyje yra analizuojamas atsiradimo sampratos kitimas ankstyvųjų filosofų fragmentuose, be to, šiuo tyrimu bandoma paneigti Solmseno tezę, kad Epikūro spontaniško genesis atmetimas nėra susijęs su ikisokratine filosofija. Analizuojant parodoma, kad graikų kalboje veiksmažodis γ%γνεσθαι apėmė dvi genesis schemas: parentalinę ir transformacinę. Ikisokratiniai filosofai tik pamažu perėmė transformacinę genesis schemą. Herakleitas ir pitagorininkai naudojo savo filosofijoje transformacinę schemą, bet nevartojo veiksmažodžio γ%γνεσθαι šiai schemai išreikšti. Filosofinės γ%γνεσθαι vartosenos lūžio taškas buvo Parmenido atliktas loginės-erdvinės diferenciacijos tyrimas. Parmenido semantinė inovacija slypėjo naujoje prielinksnio παρ@ reikšmėje, kuri nurodė ne vien erdvinius, bet ir loginius santykius. Todėl Parmenido kalboje pasakymas γ%γνεσθα% τι παρ’ αųτ^ reiškė greičiau „gimti kažkam, skirtingam nuo paties“ nei „gimti kažkam šalia paties“. Parmenido tezė, kad genesis implikuoja neigimą, buvo perimta Meliso, tačiau pastarasis nevartojo veiksmažodžio γ%γνεσθαι išreikšti transformaciją. Norėdamas perteikti transformacinius arba kokybinius kitimus, jis vartojo (I) sudėtinius pasakymus (γ%γνεσθαι + būdvardis) arba (II) vartojo γ%γνεσθαι su priešdėliu, arba (III) rinkosi kitus žod žius: μετακοσμε½ν „pertvarkyti”, ¢τεροιοŅσθαι „pasikeisti (rūšies atžvilgiu)“, μεταπ%πτειν „pasikeisti“. Meliso vartosena rodo, kad jis kur kas tiksliau tematizavo atsiradimo ir transformacijos reikšmes nei Parmenidas. Vėliau ėjo du filosofiniai atsakymai į eleatų genesis kritiką. Empedoklis bandė sieti γ%γνεσθαι su φ&ειν ir jo vediniais, todėl jam genesis reiškė elementų susijungimą ir išsiskyrimą. Anaksagoras perėmė panašią genesis schemą, bet jam kiekviena transformacija privalėjo būti sąlygojama pirminės medžiagos. Šitaip Anaksagoras pradėjo taikyti genesis schemoje reguliarumo principą. Atomistai perėmė iš Anaksagoro reguliarumo principą; jų diskusija su Anaksagoru matyti Leukipo B 2 fragmente. Yra galimi du šio fragmento perskaitymo būdai: aitiologinis ir teleologinis. Šiame straipsnyje pateikiamos interpretacijos išvados remia teleologinį šio fragmento perskaitymo būdą, todėl laikytina, kad šis fragmentas parodo reguliarumo svarbą ankstyvųjų atomistų genesis sampratoje. Taigi Epikūro suformuluotas savaiminės genezės atmetimas rėmėsi ankstyvųjų atomistų genezės samprata.
Downloads
Download data is not yet available.
Most read articles by the same author(s)
-
Rūta Šlapkauskaitė,
Problematising Multiculturalism in Canadian Literature
,
Literatūra: Vol. 47 No. 4 (2005): World Literatures
-
Leonidas Donskis,
The sociogenesis of modern feelings: love and friendship in Miguel de Cervantes’ “Don Quixote” and William Shakespeare’s “Romeo and Juliet”
,
Literatūra: Vol. 48 No. 4 (2006): World Literatures
-
Александр Вавжиньчак,
Владимир Путин как литературный герой
,
Literatūra: Vol. 49 No. 2 (2007): Russian Literature
-
Alius Jaskelevičius,
Daemonology in Apuleius’ De Deo Socratis
,
Literatūra: Vol. 57 No. 3 (2015): the Classics
-
Genovaitė Dručkutė,
Un voyage d’oscar Milosz en Lituanie
,
Literatūra: Vol. 60 No. 4 (2018): Studies of Western Literature
-
Aušra Martišiūtė,
Development of the awareness of national identity in mystery plays
,
Literatūra: Vol. 48 No. 5 (2006): Special Issue
-
Eugenija Ulčinaitė,
Scholastic Jesuit Theatre – a Part of Political Theatre in Great Duchy of Lithuania
,
Literatūra: Vol. 46 No. 3 (2004): the Classics
-
Audronė Kučinskienė,
Divinatio in Caecilium in the context of Cicero’s rhetoric
,
Literatūra: Vol. 52 No. 3 (2010): the Classics
-
Павел Лавринец,
A Mosaic of Archival Detective Novels from the Border
,
Literatūra: Vol. 60 No. 2 (2018): Russian Literature
-
Inga Bartkuvienė,
Das Spiel als der Wille der Schrift in der Erzälung Eliza Eliza von Ilse Aichinger
,
Literatūra: Vol. 49 No. 4 (2007): World Literatures