REGIONINIAI KNYGOS KULTŪROS TYRIMAI LIETUVOJE - PETREIKIS, TOMAS (Knygotyra, 2013)
Vilniaus universiteto Knygotyros ir dokumentotyros institutasUniversiteto g. 3, LT-01513 Vilnius, LietuvaEl. paštas: petreikist@gmail.comStraipsnyje remiantis Vladimiro Vasiljevo išdėstyta knygos kultūros paradigma nagrinėjami Lietuvoje atliekami regioniniai knygos kultūros tyrimai. Siekiama nustatyti jų genezę ir ateities tyrimų perspektyvas. Regioniniai tyrimai turi aiškų metodologinį pagrindą – regionizmą. Regioninių tyrimų pradžia Lietuvoje siejama su XX a. pirmosios pusės prof. Viliaus Gaigalaičio, Anso Bruožio ir prof. Vaclovo Biržiškos darbais, nagrinėjančiais Mažosios Lietuvos ir Žemaitijos regiono knygos kultūros situaciją, ją siejant su lietuvių ir žemaičių spaudos produkcija. Tada užgimė pirmieji konceptualūs žvilgsniai į regioninių tyrimų problematiką. Sovietmečiu daugiausia prof. Domo Kauno iniciatyva išplėtoti Mažosios Lietuvos regiono tyrimai. Jie pasiekė išskirtinę brandą ir plačią vidinę diferenciaciją: plėtoti bibliotekų, knygynų, leidėjų, spaustuvių, repertuaro ir kt. tyrimai. Didžiosios Lietuvos regionai – Aukštaitija, Dzūkija, Suvalkija ir Žemaitija – pagal ištirtumą nėra lygiaverčiai. Plačiausią tyrimų spektrą teoriniuose, lokaliniuose ir apibendrinamuosiuose tyrimuose yra išlaikę Žemaitijos tyrėjai. Daugiausia bibliotekų ir platinimo (knygnešystės epochos) istorija ištirta Aukštaitijoje. Nuo jų smarkiai atsilieka Dzūkijos ir Suvalkijos regionai. Istorinė Lietuvos regionų raida turi lemiamos reikšmės regioniniams tyrimams, todėl jų dabartinė branda neatitolsta nuo bendrųjų regioninės kultūros tyrimų. Europos kontekste Lietuvos nacionalinė knygotyros mokykla neatsilieka nuo Latvijos, Lenkijos ir Rusijos kolegų, nors vidaus politikos aplinkybės šių tyrimų papildomai ir neskatina.
Keywords: Aukštaitija; Vaclovas Biržiška; Dzūkija; Domas Kaunas; Mažoji Lietuva; regioninė knygos kultūra; regionas; regionistika; Suvalkija; Žemaitija