Lietuvių kalbos veiksmažodžio veikslų ypatybės (lyginant su rusų kalba) - Галнайтите, Э. (Kalbotyra, 1963)
Straipsnyje nagrinėjamos lietuvių kalbos veiksmažodžių veikslų ypatybės ir veiksmažodžių grupės, išskirtinos tų ypatybių pagrindu. Pagrindinėmis lietuvių kalbos veiksmažodžių veikslų ypatybėmis, lyginant su rusų kalbos veikslais, laikytina tai, kad: 1) Lietuvių kalboje beveik nėra specialių gramatinių formų veikslui reikšti. Prie tokių “formų” priskirtini tik kai kurie priešdėliai, neturintieji leksinės reikšmės, ir išimtinais atvejais priesaga -inėti (plg. įrodyti–įrodinėti). 2) Kadangi lietuvių kalboje nėra veikslo formų, tai veiksmažodžių, kurie gali būti gretinami veikslo atžvilgiu, skaičius labai nedidelis. Todėl antroji veikslų ypatybė yra tai, kad lietuvių kalbai nebūdinga veiksmažodžio veikslų koreliacija. 3) Visa tai – dvi pirmosios ypatybės – nulemia trečiąją, būtent, kad didesnė visų veiksmažodžių dalis lietuvių kalboje yra vienaveiksliai. Atsižvelgiant į šiuos savitumus, lietuvių kalbos veiksmažodžiai veikslo atžvilgiu skirstytini taip: 1) eigos veikslo veiksmažodžiai, 2) įvykio veikslo veiksmažodžiai, 3) dviveiksliai veiksmažodžiai, t. y., kurie gali turėti tai eigos, tai įvykio veikslo reikšmę, 4) veiksmažodžiai, gretintini veikslo atžvilgiu. Šių grupių veiksmažodžiai gana įvairūs darybos ir reikšmės atžvilgiu. Todėl straipsnyje bandoma panagrinėti smulkiau tas grupes. Analizuojamoji medžiaga rodo, kad lietuvių kalbos veiksmažodžių veikslai sutampa su rusų kalbos veikslais tik gramatinės reikšmės atžvilgiu. Tačiau veikslo kategorija gana žymiai skiriasi šiose kalbose išraiškos priemonėmis: jeigu rusų kalboje veikslai išreiškiami specialiomis gramatinėmis priemonėmis (priešdėliai, priesagos), tai lietuvių kalboje jų beveik nėra. Todėl ir veiksmažodžių grupės, išskirtinos veikslo atžvilgiu, gretinamose kalbose yra atvirkščiai proporcingos, t. y. veiksmažodžių, kuriems būdinga veikslų koreliacija, rusų kalboje daugiau, o vienaveikslių ir dviveikslių veiksmažodžių mažiau.